МЕТОДИ НАВЧАННЯ В СЕРЕДНЬОВІЧНИХ УНІВЕРСИТЕТАХ ЄВРОПИ - Радул, Ольга Сергіївна; Радул, Валерій Вікторович (Наукові записки. Серія: Педагогічні науки, 2022)
У статті аналізуються методи навчання, що застосовувалися в університетах середньовічної Європи. Основними методами навчання в університетах були лекції і диспути. Вимоги і правила їх проведення визначалися університетами і підтверджувалися папськими розпорядженнями. Викладати могли викладачі, які отримали ліцензію і мали ступінь бакалавра, магістра або доктора. Існували певні вимоги до викладання на різних факультетах: вік – не менше 21 року для факультету мистецтв; 35 років – для факультету теології; наявність копій найважливіших книг, знання текстів, щорічне оновлення лекцій. Лекції читалися з кінця жовтня до початку вересня. Розподіл читання книг лекторами упродовж року відбувався на початку вересня. На зібраннях викладачів зверталася увага на своєчасний початок і закінчення читання лекцій у відведений термін. Перелік текстів для викладання час від часу переглядався. Деякі з них, зважаючи на їхню релігійну неблагонадійність, заборонялися, вважалися єретичними. В усіх університетах у навчанні використовували латину. Із кожної дисципліни існували «ординарні» тексти, найважливіші, які вивчалися зранку, «ординарно», тобто глибоко, та «екстраординарні», які не стосувалися фундаментальних положень, читалися «екстраординарно», поверхнево, оглядово в другій половині дня. Не дозволялося читати більше, ніж дві ординарні лекції на день. Оголошення про читання лекцій студентам робив педель. Правила читання лекцій обговорювалися на факультетах і приймалися певні вимоги для дотримання усіма. На факультетах проводилися магістерські і бакалаврські диспути, під час яких відбувалася дискусія за передбаченими програмою питанням. Процедура їх проведення вимагала вибір тем, керівництво процесом обговорення, підсумування з викладом власних уявлень з питання, що обговорювалося. Завдання диспуту – визначити, захистити чи спростувати певне твердження чи прецедент, які сприяли розв’язанню і розвитку проблем, що узгоджувалися з прийнятою доктриною (філософською, юридичною, теологічною і т.і.) і виникали під час вивчення і співставлення текстів. Порядок проведення диспутів встановлювали факультети університетів, що відображено в статутах, зокрема Болонського, Паризького, Празького університетів.