ЗАРУБІЖНІ ПІДХОДИ ДО ФОРМУВАННЯ ПОНЯТІЙНО-ТЕРМІНОЛОГІЧНОГО ПОЛЯ ФІЗИЧНОГО САМОВДОСКОНАЛЕННЯ ОСОБИСТОСТІ - Овчарук, Василь (Наукові записки. Серія: Педагогічні науки, 2025)
У зарубіжній методиці фізичного виховання останнім часом з’являються публікації, автори яких намагаються переглянути термінологію з урахуванням новітніх та альтернативних методичних пропозицій, зокрема вони приходять до такого висновку: надмірна екстерналізація психічного життя та особистої фізичної активності людини найбільше відповідає терміноапарату й підходам кінезіології. Остання виходить за рамки власне методики фізичного виховання й включає біомеханіку, нейрофізіологію, психологію спорту тощо. Окрім того, численні альтернативні та авторські підходи до фізичного самовдосконалення в контексті масового спорту пропонують часткові понятійно-термінологічні поля. Стаття присвячена системному аналізу сучасних зарубіжних підходів до формування понятійно-термінологічного поля (ПТП) фізичного самовдосконалення особистості, зокрема в контексті спортивно-масової діяльності студентської молоді. Враховуючи зростаючу полісемантичність та міждисциплінарність понять, обґрунтовується потреба в уніфікації терміноапарату, що дозволить забезпечити концептуальну цілісність і методологічну обґрунтованість підготовки фахівців у сфері фізичної культури. Методологія досліджень – теоретична. Вона включила системний аналіз, відбір та семантичний аналіз ключових категорій визначеної проблеми, узагальню вальні, порівняльні та експлікувальні методи. Окремий акцент зроблено на феноменологічному підході, згідно з яким ПТП фізичного самовдосконалення розширюється за рахунок термінів із суміжних дисциплін – соціології, культурології, нейрофізіології. Увага приділяється також впливу цифрових технологій і ринкових механізмів на трансформацію мотиваційних моделей поведінки молоді в контексті фізичної активності. Проведене дослідження демонструє, що зарубіжна терміносистема тяжіє до особистісноцентричних і адаптивних категорій, що дозволяє розглядати фізичне самовдосконалення не лише як педагогічну, а як соціально-психологічну й культурну практику.