МОДЕЛЬ ФОРМУВАННЯ ГОТОВНОСТІ ДО УПРАВЛІНСЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ МАГІСТРАНТІВ ЗАСОБАМИ ЦИФРОВОГО СЕРЕДОВИЩА - Яковенко, Георгій (Наукові записки. Серія: Педагогічні науки, 2025)
У статті розглянуто проблему формування управлінської готовності майбутніх магістрів освіти в умовах цифровізації, що постає як один із ключових викликів модернізації сучасної системи вищої педагогічної освіти України. Суспільство й освітні стейкґолдери очікують від випускників магістратури здатності не лише якісно організовувати освітній процес, а й ефективно управляти закладами освіти, використовуючи цифрові інструменти для планування, моніторингу, аналітики та забезпечення комунікації. Проте практика підготовки управлінських кадрів в освіті засвідчує наявність суперечності між зростаючими вимогами до професійної управлінської діяльності та недостатньою розробленістю педагогічних моделей, що інтегрують управлінську підготовку й цифрові технології. Відтак актуальним постає завдання створення цілісної концептуальної моделі, яка враховує нормативно-правові орієнтири, суспільні запити та можливості цифровізації. Мета статті полягає у науковому обґрунтуванні й розробленні концептуальної моделі формування управлінської готовності майбутніх магістрів освіти, що інтегрує сучасні методологічні підходи, ціннісні орієнтири та педагогічні умови й спрямована на підвищення ефективності професійної підготовки здобувачів другого рівня вищої освіти. У результаті проведеного дослідження визначено основні структурні компоненти моделі: цільово-ціннісний, методологічний, змістовий, технологічний, суб’єктно-діяльнісний, діагностично-критеріальний та результативний. У межах цільово-ціннісного компонента окреслено стратегічну мету формування управлінської готовності з орієнтацією на цінності сучасної освіти та цифрової трансформації. Методологічний компонент представлено системним, компетентнісним, діяльнісним та аксіологічним підходами, що забезпечують цілісність моделі. Змістовий компонент відображає інтеграцію навчальної дисципліни «Управління закладами освіти», спецкурсів, тренінгів, проєктної діяльності й стажувань. Технологічний компонент розкриває застосування цифрових платформ, симуляцій, інструментів аналітики та інтерактивних методів. Суб’єктно-діяльнісний компонент підкреслює активну позицію магістрантів як майбутніх управлінців, їхню залученість до моделювання реальних управлінських ситуацій, розвитку лідерських і комунікативних умінь. Діагностично-критеріальний компонент подано через систему критеріїв і показників, що дають змогу об’єктивно оцінити рівень сформованості управлінської готовності. Результативний компонент відображає кінцеві рівні готовності – високий, середній і низький – та дозволяє відстежувати динаміку її розвитку. Запропонована модель ґрунтується на реалізації трьох педагогічних умов: створення цифрового освітнього середовища, інтеграції цифрових технологій у формування когнітивної та діяльнісної складових управлінської компетентності, організації рефлексивно-діяльнісної взаємодії у цифрових середовищах. Саме вони забезпечують узгодженість між теоретичними орієнтирами й практичним результатом, сприяючи комплексному розвитку управлінської готовності майбутніх магістрів освіти. Таким чином, результати дослідження засвідчують, що запропонована концептуальна модель може виступати методологічною та організаційно-практичною основою модернізації магістерських програм у галузі освіти. Її застосування створює передумови для підготовки керівних кадрів нового покоління, здатних ефективно здійснювати управлінську діяльність в умовах цифрової трансформації освітньої сфери.